I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et stort kongeriges skæbne på skuldrene af en ung dreng.
Hans navn: Merlin.
Det kan du ikke mene.
Der sker intet godt i De Faldne Kongers Dal.
Vejen er hemmelig. Det er derfor, vi har valgt den.
- Hemmelig? - Nu skal du ikke være fræk!
Arthur!
- De skal da bearbejde deres vrede. - Det gjorde de jo - på dig!
En nats hvile, og så kan du pudse min rustning igen.
- Jeg har set værre læsioner. - På en død?
Vær nu ikke så fej, Merlin.
Dør jeg, kalder du mig så en helt? Men lige nu er jeg fej?
- Sådan er det. Man æres efter sin død. - Hvis man da ikke er konge.
- Der skal jo være fordele ved det. - Du har en rigtig god væbner!
Du har ret. Det har jeg.
En væbner, der er vældigt modig og meget trofast. Slet ikke fej.
- Tak, fordi du reddede mit liv. - Du ville gøre det samme for mig.
Om ti minutter er vi flæskefars.
- Efterlad mig her. - Hold op med at spøge.
- Jo, efterlad mig her. - Ja, sikkert.
Gewlcad ge stanas.
Merlin!
Hvor mange soldater har vi mistet?
Og hvor mange væbnere bringer du mig?
Vi havde Arthur inden for rækkevidde. Stenskredet var ikke vores skyld.
- Jeg må gå. Lægen mistænker mig. - Gaius er snu. Tag dig i agt.
Afsløres din sande natur, kan jeg ikke bruge dig til noget.
- Jeg ekspederer væbneren. - Det kommer ikke på tale.
Arthur er meget glad for knægten.
Han kan være til nytte.
Stor nytte.
Godmorgen.
- Er det? - Ikke så sur. Vi har meget at tale om.
Vi har ikke set hinanden, siden du dømte min søster til døden -
- og tvang mig til at bo i en rønne.
Siger du det til Arthur?
De bedrifter er jeg ganske stolt af.
- Jeg kan dø glad og tilfreds. - Du skal ikke dø! Nej...
Så let bliver det ikke.
Det er også rart at se jer.
- Hvor er Merlin? - Han levede sidst, jeg så ham.
Send patruljer ud ved daggry. Led i hele skoven.
Vi skal finde ham, Gaius.
Der er noget, jeg ikke forstår.
Du er bare Arthurs væbner, men alligevel vil du ofre dig for ham.
- Hvad laver du? - Renser dit sår.
Ja, det ved jeg, men hvorfor?
Jeg spurgte først. Hvorfor er du så trofast mod Arthur?
Det vil du aldrig forstå, Morgana. Du aner ikke, hvad trofasthed er.
Der tager du fejl. Bare fordi jeg ikke har nogen at være trofast over for.
Ic de durhhæle dinu ilcsar-
- mid dam sundorcræft dære ealdan æ.
Drycræft durhhæle dina wunda ond de geedstadolle.
- Vi har ledt i hele skoven. - Der er ingen spor af Merlin.
Bortset fra det her.
Jeg er ked af, at du har mistet en så trofast...
- Er der nyt om lejemorderne? - De er sikkert sendt af Alinor.
Umuligt! Kun ganske få i Camelot kendte til vores rejserute.
Der er kun en konklusion.
Vi har en forræder iblandt os.
Astige du wyrm fah ond-
- gedeowle dæt mod disse deowes.
Hine bind ond da heold ond awend hl ealle.
Du har aldrig mødt en fomorro, vel?
Den er ikke vant til at være ude i lyset.
Der er god grund til, at jeg har hidkaldt dig.
Fomorroer hører til den mørke magi.
Skærer man hovedet af dem, vokser der bare et nyt ud.
Ypperstepræstinderne tilbad dem. Med dem kunne de styre folks tanker.
Fomorroen suger livskraften ud af dig. Alt, der gør dig til Merlin, er væk.
I stedet har du kun én tanke, der vokser, til den fortærer dig.
En tanke, der bliver dit livsværk. Du kan ikke hvile, før det er gjort.
Den tanke er simpel.
Dræb Arthur Pendragon!
- Hvem er du? - Den nye væbner.
Rustningen er pudset, sværdet slebet, tøjet er lagt frem. Det er lidt koldt.
Nu vil jeg servere morgenmad.
- Hvad hedder du? - George, Deres majestæt.
Det er meget imponerende. Men jeg har allerede en væbner.
Han er sjusket, uhøflig og glemsom og sidder hele tiden nede på kroen.
Men han er...
...min væbner, og sådan vil jeg have det.
Jeg er lige så urolig som dig.
- Lejemorderne er der måske endnu. - Jeg må af sted.
- Patruljen så ingen spor af Merlin. - Skal jeg sidde her og bare tro på det?
- Jeg må i det mindste prøve. - Ja, men tag nu ikke alene af sted.
Han er ikke alene.
Nu har du dømt mig til en dags tåbeligt vås.
- Jeg kommer tilbage. - Det har du bare at gøre.
Det bedste ved Merlin er, at han aldrig ønsker berømmelse.
Vis dig!
Merlin!
Jeg troede, du var død.
- Mit hjerte kan ikke klare det. - Du er jo også ved at blive gammel.
- Hvad er det? - En velkomst. Din livret.
Hold dig til drikkevarerne. Det smager som den sump, jeg lå i.
- Hvordan undslap du? - Jeg var dygtig. Jeg har et spørgsmål.
Hvad er din stærkeste gift?
Jeg havde intet at putte i banditternes mad.
- Det ville have været akonit. - Akonit...
Fra nu af tager jeg altid lidt med mig. Måske får man brug for at dræbe nogen.
Nej, netop.
Du stinker værre end maden.
Arbejd, ellers skurer jeg kasserollen med dit ansigt!
Sumpmanden! Du lugter bedre nu.
Kongens mad skal ikke svines til af dig!
Ja, det er klart...
- Hvad er det? - Frokost.
Jeg ved, I kan lide at være sammen, men snart fylder du vel også hans bad.
- Er der noget galt, Merlin? - Jeg troede, du skulle hvile dig.
Ved du, hvor længe det tog at lave det her?
- Det er nok bare en misforståelse. - Typisk, at du holder med hende.
Hvadbehager? Du er vist træt, Merlin.
- Jeg vil bare arbejde som sædvanligt. - Du kan hjælpe mig med ridderslåningen.
Tak, Deres majestæt.
- Har du det godt? - Jeg traver bare.
Et menneske, der har det godt, traver ikke på den måde.
Jeg har et problem og har ikke fundet løsningen endnu.
- Kan jeg hjælpe? - Nej.
- Vil du tale om det? - Nej.
- To hoveder kan tænke bedre end et. - Ja, men ikke når det ene er dit.
- Hvad leder du efter? - Arthur vil have en armbrøst.
Den der gør ikke en flue fortræd.
- Og hvis man vil gøre en flue fortræd? - Så tager man den her.
Skåret af 50 år gammelt asketræ.
Pas på.
- Duer den? - Ja da!
- Hvad skal du med den? - Dræbe Arthur. Snart er plagen forbi!
Vi har en forræder blandt os, og så skal jeg slå nogen til ridder!
Er det en af dem, der vil mig til livs?
Er det dig?
Rolig. Jeg tror ikke, du vil slå mig ihjel.
Akonit. Eller stormhat. Verdens farligste gift.
Hvad lavede det i Arthurs mad?
Merlin tog lidt tidligere.
Han blev gal, da Arthur ikke spiste. Men hvorfor vil Merlin Arthur til livs?
Det vil han heller ikke, hvis han er ved sine fulde fem.
- Har du set Merlin? - Nede i våbendepotet.
Han tog en armbrøst. Arthur går ham nok på nerverne.
Han ville slå ham ihjel!
Hvad synes du om Percival? Kan han være forræderen?
- Skal du ikke i tøjet? - Har du travlt?
Percivals familie blev dræbt af Cenreds hær. Han hader Morgana.
Du har ret, og han svor mig troskab.
Det er forkert at tvivle på ham.
- Du skal klæde dig på. - Ja, absolut.
Elyan red ikke ud med os.
Mit forhold til Guinevere bekymrer ham måske.
Kan Elyan være forræderen? Ræk mig prydssværdet?
Prydssværdet!
Man kan ikke stole på nogen.
Du er den eneste, jeg stoler på. Jeg ved godt, jeg kommer for sent.
Åh nej... Det er en fomorro.
Den, der placerede den der, var rigtig dygtig.
Ypperstepræstinderne gjorde sine fjender til slaver med den.
Offeret gav ikke op, før tvangstanken ansås for at være gennemført.
Først skal vi lamme slangen.
- Er den død? - Nej, den sover bare.
Giv mig kniven.
Er det gjort?
- Så er Arthur tryg igen. - Lad os håbe det.
Arthur! Det var uventet.
Jeg vil tale om noget med dig.
Jeg tager ikke så let som dig på det med forræderen.
Jeg har undersøgt, hvordan lejemorderne opdagede ruten gennem skoven.
Ingen riddere ville forråde mig.
Kun tre af rådsherrerne kendte til traktaten.
Og af dem var det kun dig, der kendte til ruten.
- Mener du... - Jeg vil ikke tvivle på dig.
Så lad mig forsikre dig om, at du heller ikke har grund til det.
Du er alt, der er tilbage af min søster.
Forråder jeg dig, forråder jeg hende, og det ville jeg aldrig gøre.
Der er en mere, der kendte til ruten.
Gaius.
- Hvordan går det? - Fint.
- Hvad kan du huske? - Om hvad?
Altså ingenting.
Det skal nok blive en god dag!
Far sagde intet om, hvor ensomt det var at være konge.
Alle forventer, at man sidder inde med svarene.
Han vaklede aldrig i alle årene.
Han var stærk, sikker. Det er jeg ikke.
Måske var det dumt af mig at lytte til andre.
Alle har deres egne formål. Jeg kan ikke stole på nogen mere.
- Kan du se det? Guinevere! - Arthur!
Gaius...
- Du er ikke Merlin. - Nej. Der er noget galt med badevandet.
Det er koldt, rigtig koldt.
Du kan nok ikke bade i dag!
Godt så.
Så er det godt, jeg ikke er snavset.
- Dræber man en, vokser en ny frem? - Jeg troede, det bare var sagn.
Det skal nok sætte en stopper for den et stykke tid.
Hvad er det? Arthurs strømper?
- Hvad er du ude på? - At forhindre dig i at dræbe kongen.
Kan du intet huske?
Jeg kan kun huske, at Morgana tryllede slangen frem.
- Godt, at du er en elendig morder. - Men nu har jeg det fint.
Fordi slangen sover. Når den vågner, styrer Morgana dine tanker igen.
- Hvordan slipper vi af med den? - Det kan man kun på én måde.
Man skal dræbe moderdyret.
Væsenet i Morganas rønne?
- Hvor lang tid har jeg? - Højst et døgn.
- Men du må ikke tage alene af sted. - Jeg skal slet ikke af sted.
Hun genkender mig ikke, hvis jeg er 80 år gammel.
- Hvor er du, hvis Arthur spørger? - Hvor som helst.
Men ikke på kroen!
- De herrer! Hvor hyggeligt. - Gid vi kunne sige det samme.
- Træd væk fra hesten, tak. - Jeg beundrer folk, der siger tak.
Nu!
- Er du blevet højere? - Du bliver snart lavere.
Behøver I behandle en gammel mand sådan?
- Du er ingen normal gammel mand. - Denne gang undslipper du ikke.
- Jeg klør efter at spidde dig! - Arthur vil nok have ham i live.
Nej, Arthur vil ikke møde mig.
Møder Arthur mig, svæver han i livsfare.
Truer du kongen?
Percival! Sværdet gør faktisk ondt.
Ja, jeg er bange for...
...at hvis ikke I lader mig gå, er der stor fare for -
- at jeg dræber kongen!
Tak, de herrer. Hvor betænksomt af jer at hjælpe en gammel mand.
- Døde min bror en for tidlig død? - Desværre ikke.
Men jeg har oplysninger, der er lige så fængslende.
Jeg har sået mistanke hos kongen, rettet et slag mod Camelots hjerte.
Fortsæt.
Arthur blev usikker på mine motiver, men jeg vendte det til vores fordel.
Jeg indblandede en af dine gamle venner. Gaius.
Vores læge får det nok interessant et stykke tid.
Bravo. Men de oplysninger er da næppe fængslende?
- Er Gaius død? - Nej.
Er Gaius dødeligt såret?
- Har Gaius så ondt i hovedet? - Nej, My lady.
Det kan De gøre bedre, Deres nåde.
Og det kommer De til.
- Du findes ikke i virkeligheden. - Hvis du siger det!
- Du er kun i min fantasi. - Det stemmer.
Lad, som om jeg ikke er her. Så kan jeg tage den her og gå.
Ablinne du, : Forlæt du nul
Javel, Emrys. Du bliver trods alt ikke min undergang.
Forp fleogel
Sig i det mindste, hvem du er.
Har Arthur sendt dig?
Nej, i Camelot er der ikke plads til magi, ikke før jeg indtager tronen.
Skån mig. Jeg vil kun have, hvad der er mit.
Måske... kan det stadig blive sådan!
Ic her accigle ænne wlndraesl
Færblæd wawl
Windræs ungetermed: Gehlerl
Ic de bebeod mid ealle strangnesse dæt du geblawest ond syrmest strange.
Gespurn peos hægtessel
Ontend disne wyrm pæt he ilcge unastyred a butan ende.
- Det er ved at blive en vane. - Det håber jeg ikke!
Bare rolig. Det kan ikke vokse ud igen.
Merlin!
- Tør jeg se? - Jeg har ikke lyst til at dræbe Arthur.
Fint. Men jeg er bange for, at han nu har lyst til at dræbe dig.
- Hele to døgn på kroen. - Var det virkelig så længe?
Skal jeg ikke bare fyre dig på stedet?
Hvem skal så pudse rustningen, lave morgenmad, lægge tøj frem?
Der tager du fejl. George!
Det er George, der nok er den mest effektive væbner, jeg har set.
Han kan undervise dig. Hvis du vil blive.
Vi starter med det bedste, jeg ved. At pudse.
Det er også det bedste, jeg ved.
Sig mig en ting...
Hvorfor får han ikke jobbet?
Han er kedelig. Han fortæller vitser om messing!
Gå nu. Det bliver sjovt!
Morgana?
Sov!
Han er ingen forræder. Han blev bortført.
Hvem er Emrys?
Merlin er på sporet af os!
- Ved du, hvem Emrys er? - Ja da.
Så sig det.
Tekster: Helle Kaiser-Nielsen www.undertext.se